שלום,
לאחרונה אני מתעניינת בנושא שמירת הנידה עפ"י ההלכה, ועלתה במוחי שאלה, אשר אשמח לקבל עליה תשובה רפואית הלכתית.
אם הבנתי נכון, הסיבה (הרוחנית, לא הפיזית) לכך שאישה נחשבת לטמאה בזמן הווסת, הינה בעקבות הדימום שהיא חווה, המדומה למעין מוות של הביצית שלא הופרתה (ויחד עימה, ריריות הרחם, הדם וכיו"ב).
אני מבינה את המחשבה הזו ורואה בה הגיון ואף יופי רב – זהו מותו של פוטצניאל חיים שלא מומש, ומוות = טומאה. אך כאן עולה שאלתי:
אישה הנוטלת גלולות למניעת הריון: כיצד הדימום שלה אמור להיחשב לדם נידה?
הלא עצם נטילת הגלולות מונעת את שחרור הביצית מלכתחילה, ועל כן אותה אישה כלל לא חווה את המחזוריות הטבעית של חיים ומוות במחזורה החודשי…אז היכן הטומאה?
אני מקווה שהתנסחתי בצורה בהירה…
מאוד אודה ואשמח על תשובה לשאלה!
תודה רבה,
ת
לאיסור נידה, קיימים נימוקים רציניים נוספים, חלקם מובאים במקורות וחלקם חדשים יותר.
למשל, ההקפדה הייחודית בדיני נידה כבר הצילה את חייהן של נשים לא מועטות בכך שעקב הרגישות ההלכתית לכל דמם פעוט ניתן היה לזהות ולטפל מוקדם במחלות קשות של הרחם ולשמור על בריאותה וחייה של האשה.
והעיקר, כדאי לדעת כי אנו מקיימים את מצוות התורה לאו דווקא בגלל הטעם הטמון בהן, אלא קודם כל בגלל מקורן בציווי האלוהי. טעמי המצוות מקילים עלינו את הציות להן, אך הם מעולם לא היו תחליף לאמונה התמימה המחייבת אותנו לציית למי שאמר והיה העולם, שגם אמר והיה אדם.
שלום רב, ביתי בחודש שישי להריון עשתה בדיקת העמסת סוכר (של שעה) והתוצאה היתה 139. הרופא שלה המליץ על בדיקה נוספת של העמסת סוכר והפעם
Dear Rabbi Halperin- I am an emergency medicine resident in the United States training at a program located in Detroit, Michigan. I specifically chose this
לורם איפסום דולור סיט אמט, קונסקטורר אדיפיסינג אלית לפרומי בלוף קינץ תתיח לרעח. לת צשחמי צש בליא, מנסוטו צמלח לביקו ננבי, צמוקו בלוקריה.